![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiMpB0m6zQJ3VRUgymBHnv3vnofS79IDy7OTpoGHIrfvR6R0i_o1s8huJGQGKjGO9lD6zZJ_O0Abi3KuClM8yXD-EpdntLpEQZ1TBPngdY5OqVoueFwfU6RL3HjC_ipFawk1n8iysJMf9fE/s200/blogger-image--313275690.jpg)
Fredagarna är tjejdag här hemma hos oss. Jag, bebisen och 7-åringen. Dessa dagar är guld värda, inte för att vi inte gillar de två andra i familjen, utan för att det ger mer tid för oss som är tillsammans just där och då. Jag får tid att lyssna och prata. Tid att hålla i när hon övar sig på att stå på händer. Tid att rita hästar och gubbar eller vad det nu är hon vill ha hjälp med. Det är guld värt. Då skapas ibland de där stunderna när man verkligen har roligt tillsammans. Helt oplanerat.
Ett sådant tillfälle var när vi hade varit i sta'n och fixat sådant som måste fixas. Ni vet, gummistövlar och överdragskläder och så'nt där. När vi åkte hem gjorde 7-åringen en egen sånglek som hon drog in mig i. Det slutade med att vi sjöng, skrattade och pratade hela vägen hem. Det kallar jag att fånga dagen. -Eller åtminstone resan hem från sta'n :)
Trevlig helg!
1 kommentar:
De där två är så söta så jag äter upp dom!!!
Skicka en kommentar